Hr Allar Jõks									05.01.2006
Eesti Vabariigi Õiguskantsler
Kohtu 8
Tallinn

Lugupeetud õiguskantsler,

16.12.2005 esitas Keskkonnaministeerium oma seisukohad Looduskaitseseaduse §-s 51 lg 1 sätestatud piirangute kohta.

Käesolevaga soovime esitada omapoolseid tähelepanekuid esitatud vastuses toodu suhtes.

Esiteks Keskkonnaministeerium on viidanud oma vastuses, et lõheliste elupaikadena kaitstakse  112 vooluveekogu või nende osa kogupikkusega u 2040 km. Seega 1,6% vooluveekogude koguarvust, mille arvuks toodi vooluveekogude koguarvu puhul 7000, ehk 5,7 % looduslikku päritolu vooluvetevõrgu kogupikkusest.

Esiteks peame vajalikuks juhtida tähelepanu asjaolule, et LKS § 51 lg 1 piirangu alasse jäävadki enamasti just sellised vooluveekogud, millel on olemas hüdroenergeetiline potsentsiaal. 

Seda tulenevalt sellest, et lõhelistele on sobilikud kudemiseks just kiirevoolulised kärestikulised jõed ning hüdroenergia kasutamiseks on sobilikud samuti just veerohked ning kiirevoolulised jõed. 

Sellest tingituna asuvadki ministri määruses viidatud jõed ja nende lõigud kohtades, kus on olemas ka hürdoenergeetiline potentsiaal.

Toonitame veel seda, et ministeerium märgib oma vastuses vooluveekogude arvuks küll 7000 ning nimetatud arvu alusel väljendab kaitstava ala suurust %-des (mis on 1,6), kuid tegelikkuses on see protsent tunduvalt suurem. Ministeeriumi kirjas 7000 vooluveekogu all mõeldakse ka väiksemaid magistraalkraavisid ja maaparanduse kogujakraave, mida ei saa pidada veekogudeks, millel on hüdroenergeetiline potentsiaal. 

Leiame, et suhtarvude kajastamisel antud kontekstis tuleks siiski arvesse võtta kaitstuse protsent ainult nende jõgede suhtes, millel oleks hüdroenergeetiline potentsiaal.

Nagu Keskkonnaministeerium ka ise nendib, on kokku Eestis umbes 200 vooluveekogu ning sellest tänasel kujul kaitstava osa – 60% - näol on meie arvates tegemist ulatusliku piiranguga.

Seega, täna kehtiva õiguse kohaselt ministri määruses väljendatud jõgedel või nende lõikudel ei ole võimalik ehitada uusi paise ning meie arvetes põhjendamatult ka rekonstrueerida vanu. Samuti ei ole Keskkonnaministeerium vaielnud vastu ka sellele tõsiasjale, et Eestis on täna võimalik taastada veel ligikaudu 200 vesiveskit koos paisuga.

Teiseks viitab Keskkonnaministeerium, et kõik Looduskaitseseaduse § 51 nimetatud  kaitsemeetmed on möödapääsmatult vajalikud Loodusdirektiivis nimetatud liikide kaitse tagamiseks loodusaladel ning jõgede kui elupaikade väärtuse säilitamisel.

Tuleb täheldada, et Keskkonnaministeerium rõhutab mitmel korral oma vastuses, et loodusdirektiivis nimetatud liikide kaitset on vaja tagada ning jõgede kui elupaikade väärtust säilitada. 

Veskivaramu on seisukohal, et selline põhimõte on ka igatpidi õigustatud. 

Samas aga ei ole Keskkonnaministeerium vähimalgi määral põhjendanud, miks just LKS §-s 51 lg 1 valitud ja sellisel viisil sätestamist leidnud meetod liikide kaitse tagamiseks ja jõgede kui elupaikade väärtuse säilitamiseks on ainulahendusena õige ja põhjendatud.

Meie arvates on õige lahendus leida vanade vesiveskite taastamisel optimaalne lahendus arvestades keskkonnamõjude hindamise tulemusi, mitte aga üheselt keelustada paisude taastamist. Vee erikasutusloa menetluses on võimalik kindlaks määrata hüdroenergia kasutamisvõimalused ning täitevvõim tagaks nimetatud tingimuste kohase kasutuse vastava järelevalvemenetluse käigus.

Veskivaramu on juba oma esialgsetes pöördumistes toonitanud ning märgib ka käesolevas vastuses, et vanade vesiveskite taastamise käigus veejõu kasutamine on võimalik ka selliselt, et oleks tagatud loodusdirektiivis märgitud liikide kaitse, samuti elupaikade säilimine. 

Selleks on võimalik rajada erineva lahendusega kalapääsusid, millist praktikat ka mujal maailmas laialdaselt ja tulemuslikult viljeletakse. Samuti on võimalik kalade rändeperioodil avada paisud – võte, mida saab ette näha vee-erikasutusloaga ja mis leidis Eestis rakendamist aastakümneid tagasi.

Pikaajalised kogemused selles vallas on eeskätt põhjamaades. Nt on Islandil hetkel üle 75 töötava kalapääsu, Norras ligi 500 peamiselt basseintüüpi kalapääsu ja Rootsis ligi 400 kalapääsu. Need kalateed ongi mõeldud eeskätt lõhe, forelli ja meriforelli jaoks (vt Keskkonnatehnika nr 6/2001).

Kolmandaks toonitab Keskkonnaministeerium, et Veepoliitika raamdirektiivis on eraldi välja toodud vooluveekogude tõkestamatus. Samuti on nenditud, et leevendavate meetmete rakendamine ei saa aga olla tõsiseks argumendiks uute paisude rajamisel ning et väga hästi funktsioneeriv kalatee  võib parimal juhul vaid leevendada neid kahjusid, mida paisud jõgede kalastikule põhjustavad.

Viidatud Vee Raamdirektiivi alusel ei saa järeldada, et Euroopa Liit on keelustanud paisutamise, vastupidiselt ministeeriumi poolt viidatule. 

Liikmesriikidele on pandud kohustuseks vee kvantiteedi osas sätestada üldpõhimõtted veevõtu ja vee tõkestamise piiramiseks, et tagada sellest mõjutatud veesüsteemide keskkondlik järjepidevus. 

Nimetatud põhimõtte alusel aga ei saa teha ühest üldistavat järeldust paisutamise kahjulikkuse osas ning sellist tegevust üheselt keelustada. Selline otsus peaks olema igal üksikul juhul põhjendatud.

Viidatud direktiiv sätestab muuhulgas täpsustusena, et liikmesriigid peavad tagama kontrolli vee tõkestamise üle ning liikmesriigid võivad vabastada kontrollimeetmetest sellise vee tõkestamise, mis ei avalda vee seisundile olulist mõju. 

Seega, enne oleks kohane hinnata taotletava tegevuse osas (nt veskipaisude taastamise puhul), kas see avaldab vee ja veekogude seisundile olulist negatiivset mõju või mitte ning kas nimetatud tegevus katkestaks veesüsteemide keskkondliku järjepidevuse täielikult. Siinkohal saaks arvesse võtta ka paisutamisega seotud positiivse mõju. 

Täna paisutamise mõju kõiki aspekte LKS § 51 lg 1 vastuvõtmise alusel arvestatud ei ole, samuti ei ole võimaldatud hinnata ka tegevuse (paisutamise) mõju vee seisundile taotletava tegevuse alustamisel nt keskkonnamõjude hindamise protsessis igal üksikjuhul eraldi.

Meie leiame, et kui on võimalik luua tingimused, mis tagaksid veekogude bioloogilise kvaliteedi elementide säilitamise, siis ei ole põhjendatud vee tõkestamise keelustamine.

Oleme seisukohal, et väga hästi toimiv kalatee tagab lõheliste võimaluse ränneteks jõelõigul ja võimaldab neil seal kudeda ning sellest tulenevalt oleme seisukohal, et LKS § 51 lg 1 sätestatud piirang ei ole kohane.

Lisaks sellele, et siirdekalade rännet on võimalik reaalselt tagada, tuleb rõhutada ja arvestada ka seda, et paiksete kalaliikide kalavarud paisjärvedes hoopis suurenevad, samuti kujunevad paisjärved turvalisteks talvituskohtadeks veevaesetel ja külmadel talvedel.

Neljandaks märgib ministeerium, et lõheliste kudejõgede nimekiri oli koostatud enne looduskaitseseadust ranna-ja kaldakaitse seaduse alusel ning vastav nimekiri oli võrreldes tänasega hoopiski pikem. 

Siinkohal tuleb aga märkida, et enne looduskaitseseaduse jõustumist ei eksisteerinud kehtivas õiguses ka sellist piirangut nagu seda on tänane LKS § 51 lg 1. 
Seega ei ole tähtis asjaolu, et eelmine kudejõgede nimekiri oli tänasest veidi pikem.

Viiendaks märgib Keskkonnaministeerium, et samuti oli olemas looduskaitseseaduse eelnõus § 51 lg 1 praegusel kujul kindlasti (!?) juba seaduse eelnõu kooskõlastamisel.

Peame siinkohal vajalikuks täpsustada, et sellisel kujul lisati piirang looduskaitseseadusesse alles seaduse eelnõu teisel lugemisel Riigikogus, millele järgnevalt ka looduskaitseseadus peagi sai vastu võetud. 

Täna kehtiva redaktsiooni muudatuse ettepanek tuli eelnõu algatajalt (Vabariigi Valitsuselt) ning nimetatud ettepanekut arutas Riigikogu keskkonnakomisjon 12.04.2004 istungil, mille tulemusel ka eelnõus samal istungil vastav muudatus tehti. Nimetatu nähtub Riigikogu keskkonnakomisjoni istungi protokollist nr 58, 12.04.2004. 

Looduskaitseseadus võeti vastu 21.04.2004, seega eelnõuna oli olemas selline sõnastus ainult 9 päeva.  

Tulenevalt eeltoodust järeldub, et seaduse eelnõu kooskõlastamisel viidatud piirangut ei eksisteerinud, erinevalt ministeeriumi poolt esitatud seisukohast. 

Seaduse eelnõu kooskõlastamise momendil võimaldas looduskaitseseadus vanade veskipaisude taastamist. 

Nn viimasel minutil täna kehtiva piirangu formuleerimine näitab selgelt, et LKS § 51 lg 1 sätestamisel ei ole kaasatud seadusloomesse erinevaid huvigruppe ning sellest tulenevalt ei saagi olla kõnesolev säte kõike aspekte arvestav ning proportsionaalne.

Nii Keskkonnaministeeriumi kodulehel kui ka portaalis TOM (Täna Otsustan Mina) oli looduskaitseseaduse eelnõu väljas sellises redaktsioonis, mis ei keelustanud vanade paisude taastamist. Seega ei saanud vanade paisude omanikud, hüdroloogid, hüdrotehnikud jt huvigrupid omapoolseid seisukohti antud küsimuses avaldada. Samas aga on teada juhtumeid, kus isikud on soetanud omale vana vesiveskiga kinnistu ja teinud investeeringuid eesmärgiga see taastada (kehtiv seadus ja ka eelnõu võimaldas tol ajal isikutel loota, et teatud tingimuste olemasolul neile paisutamiseks vastav vee erikasutusluba ka väljastatakse).

Täiendusena toome välja ka selle, et 20.oktoobril 2003 toimus Põllumajandusministeeriumis nõupidamine, kus teemadeks olid paisjärved (arutati paisutamise positiivseid ja negatiivseid külgi) ning veeseaduses sätestatud nõuded. Nimetatud nõupidamisel osales teiste hulgas ka MTÜ Veskivaramu ja Keskkonnaministeeriumi esindaja (Teile üks vastuse koostajatest Ain Soome). Nõupidamisel leiti kokkuvõtvalt, et paisutamine on kompleksne teema, millega seonduvate küsimuste arutamiseks on vaja moodustada töögrupp, kus oleks esindatud kõik huvigrupid ja kus toodaks välja kõik vastava teemaga seotud plussid ja miinused. Tol momendil jäi vastav töögrupp moodustamata kuivõrd päevakorras olnud veeseaduse muudatused olid juba kooskõlastusringi läbinud ning muudatusi sisse viia ei oleks enam saanud. 

Samas aga oleks võinud nimetatud töögrupi moodustamise idee taaselustada looduskaitseseaduse eelnõu menetlemise ajaks mõni kuu hiljem (ministeerium oli teadlik huvigruppide olemasolust ja paisutamise küsimuse mitmekülgsustest) ja selle töögrupi seisukohti oleks võinud arvestada täna kehtiva LKS § 51 lg 1 sõnastuse valimisel.

Kuuendaks Keskkonnaministeerium on hinnanud hüdroenergia kasutamisvõimalusi Eesti tingimustes ning järeldanud, et tehniliselt kasutatav hüdroenergeetiline potentsiaal on 0,5%  Eesti elektrienergia tarbimisest ning see tuleks väga suurte keskkonnakahjude hinnaga.

Esiteks on Keskkonnaministeerium tunduvalt alahinnanud Eesti hüdroenergeetilist potentsiaali (viitamata seejuures ühelegi põhjusele) ning teiseks jääb siinkohal arusaamatuks, milles seisneb suur keskkonnakahju (mis tuleneb hüdroenergia kasutamisest), mida ministeerium silmas peab.

Kui ministeerium peab silmas ainult lõheliste rändetakistusi, siis nagu juba eelnevalt sai toonitatud, on võimalik paise rajada ka selliselt, et lõheliste rändetakistused puuduksid.

Teiseks, nagu ka ministeerium ise oma kirjas toonitab, on käesoleval hetkel vooluveekogudes üleval paljud vanad paisud, mis on täna kaladele rändetõketeks. Nimetatud paisude taastamisel aga oleks võimalik kalade rännet tagada kalateedega ning sellisel juhul ei saaks me rääkida ka suurtest keskkonnakahjudest, mis täna tõepoolest võib-olla eksisteerivad ja mille põhjustajaks ei ole hüdroenergia kasutamine, vaid vanade renoveerimata paisude olemasolu. Lisaks on jõgedel ja ojadel lugematul hulgal koprapaisusid.

Erinevates hüdroenergeetikat kajastavates väljaannetes on hinnatud Eesti hüdroenergeetilist potentsiaali aga vahemikus 1-2,5 % Eesti elektrienergia tarbimisest.
Siinjuures viitame mõnedele autoritele:
1.Heiti Haldre, Taastuvate energiaallikate uurimine ja
 kasutamine II kogumik 2001			30 MW      150 GWh
2. Harald-Adam Velner, Taastuvate energiaallikate	       
uurimine ja kasutamine IV			35...50 MW    100 GWh
 kogumik 2003
3.August Velner, Eesti hüdrograafia ülevaade,		58 MW
		    Tallinn.1922
4.T.Eipre, Kokkuvõtlik ülevaade Eesti NSV			37,3 MW
 veejõududest, Tallinn 1948
5. S.V.Grigorjev, NSVL väikeste jõgede potentsiaal-	23 MW
 energia tagavarad, Leningrad 1946
6. P. Raesaar, Hüdroenergeetika olukorrast Eestis		20...25 MW  150...300 GWh
7. Energeetika infoleht nr 3 1999	             koos Omutiga 40 MW

Hüdroenergeetilisest potentsiaalist rääkides tuleb silmas pidada kindlasti ka asjaolu, et selle kasutamisvõimalusi suurendab tehnoloogia areng kuivõrd kasutusele võetakse järjest enam uusi lahendusi (uut tüüpi turbiine tööks muutuva vooluhulga tingimustes), mis võimaldab kasutada hüdroenergiat efektiivsemalt.

Oleme seisukohal, et täna kehtiv LKS § 51 lg 1 redaktsioon ei ole arvestanud tehnoloogilist arengut ja selle valdkonna põhiprintsiipe, mille üheks eesmärgiks parima tehnoloogia rakendamine. 

Säästev areng (mille üheks oluliseks komponendiks on ka taastuvenergiaallikate kasutamine) on täna Euroopa Liidu üks põhiprintsiipidest ning säästva arengu vajadust on toonitanud ka Eesti oma erinevates siseriiklikes õigusaktides (säästva arengu seadus, elektrienergia arengukava), millest tulenevalt on kõnesolev LKS vastuolus ka Eesti siseriiklikes õigusaktides väljendatud põhimõtetega. Selline olukord aga ei taga põhiseaduses väljendatud õigusselguse põhimõtet.

Lõpetuseks soovime nentida ka seda, et tegelikkuses ei ole Keskkonnaministeerum kahetsusväärselt omalt poolt vastanud üheselt Teie poolt tõstatud küsimustele, kas siiski on võimalik taastada vanu paise viisil, et oleks tagatud lõheliste kudemistingimuste ja elupaikade säilimine, samuti on jäetud selgitamata, kas selle võimalikkusega on arvestatud ka LKS § 51 lg 1 sätestamisel. Puudub samuti vähimgi selgitus selle kohta, miks seda tehtud ei ole (Teie küsimused nr 1-4).

Keskkonnaministeeriumi vastusest selgub üheselt, et LKS eelnõu koostamisel on arvestatud eelkõige Euroopa Nõukogu direktiivis nr 92/43/EMÜ (loodusdirektiiv) ja Euroopa Nõukogu direktiivis nr 79/409/EMÜ (loodusliku linnu kaitse kohta) sätestatud liikide kaitsekohustusega.

Põhjendamata on jäetud asjaolu, miks valitud meede on kõige õigem.

Oleme täna seisukohal, et LKS § 51 lg 1 sätestamisel ei ole arvestatud piisavalt majanduslikke, sotsiaalseid ja kultuurilisi nõudeid ega ka piirkondlikke ja kohalikke iseärasusi. Valitud meede ei ole meie arvates kohane. Täienduseks saadame Teile emeriitprofessor H.A Velneri artikli aastast 2003 Jõgede äravoolu reguleerimine ja kasutamine, kus on käsitletud laiapõhjaliselt paisutamisega seotud aspekte. Nimetatud artiklit jagas autor osavõtjatele ka 20. oktoobril 2003 toimunud nõupidamisel Põllumajandusministeeriumis.

Täna toimivatest veskikompleksidest mõned näited: Kamari HEJ paisjärvel korraldatakse talviti auto jääraja võistlusi ning sealsel kohalikul omavalitsusel on plaanis nimetatud paisjärve kasutada veespordikeskusena (veesuusatamine, purjelauad jne); Hellenurme töötav vesiveski aastast 1880, praegu toimiv kui turismiatraktsioon, sh töötab väike hüdrojaam. Samal Elva jõel, allavoolu olev Tõravere vesiveski pärineb juba 16. sajandist ja teadaolevalt on selle veskipaisu puhul tegemist Eestis vanima pideva paisutamisega. Toodud näited aga asuvad vaatamata ajalooliselt pikale paisutusperioodile LKS § 51 lg 1 seotud määruse alusel lõheliste kudejõgedel.

Samuti tuleb märkida ka seda, et olemasolevatel paisjärvedel on erinevalt senisest pildist näha palju kalamehi ja põhjuseks ilmselt asjaolu, et kaladel on paisjärvede näol koht, kus pesitseda. Paisjärved on ka peatus- ja pesitsuspaigaks mitmetele linnuliikidele.

Lisaks paisjärevede enese looduslikule ilupildile võiksid kalapääsud olla Eestis ka ökoturismi objektiks nagu see näiteks on levinud laialt Soomes – Siikajõe Pöyry HEJ, Raaska HEJ, Merikoski HEJ Oulu jõel, Isohaara HEJ Kemi jõel jne (vt Keskkonnatehnika nr 5/2000).

Vesiveskite taastamine annaks kohalikule elanikkonnale tegevust ning tööd, mis vähendaks sotsiaalprobleeme maal ning arendaks kohalikku elu, eriti Eesti ääremaadel.

Lisaks täheldasime, et ministeerium on toonud näiteid teiste riikide pinnalt ja toonitanud, et seal on samuti analoogiliselt Eestiga uute paisude rajamine keelatud. Siinkohal märgime, et Eestis on keelustatud mitte ainult uute paisude rajamine, vaid ka vanade veskipaisude taastamine erinevalt teiste riikide praktikast.

Kõike eeltoodut kokkuvõttes ning arvestades ka meie poolt Teile eelnevalt edastatud avaldust ja selle täiendust palume anda oma hinnang LKS § 51 lg 1 põhiseaduspärasusele ning selle vastuolu korral Põhiseadusega võtta tarvitusele Teile seadusega antud pädevuse piires meetmed nimetatud olukorra lahendamiseks.

Lugupidamisega,

Mae Juske
MTÜ Veskivaramu
Juhatuse liige